Oikeus on vuodesta 1972 lähtien ilmestynyt lehti, joka tieteellisen painotuksensa lisäksi seuraa aikaansa ja tarttuu ajankohtaisiin aiheisiin. Artikkelien, katsausten ja kirja-arvioiden lisäksi lehdessä on myös Oikeudellista elämää -palsta, jossa arvioidaan kriittisesti ja nasevasti oikeudellisen maailman tapahtumia ja lieveilmiöitä. Neljä kertaa vuodessa ilmestyvää lehteä julkaisevat Oikeuspoliittinen yhdistys Demla ry ja Oikeus- ja yhteiskuntatieteellinen yhdistys OYY ry.
Oikeuspoliittinen yhdistys Demla ry ja Oikeus- ja yhteiskuntatieteellinen yhdistys OYY ry
Ihmiskaupan uhrien rankaisemattomuusperiaate Suomen rikosoikeudessa
Ihmiskaupan uhrien rankaisemattomuusperiaatteen mukaan ihmiskaupan uhreja ei tule rangaista rikoksista, joihin heidät on painostettu osana hyväksikäyttöä. Rankaisemattomuusperiaatetta ei ole tutkittu rikosoikeuden yleisten oppien näkökulmasta, minkä takia sen rikosoikeudellinen merkityssisältö on jäänyt epäselväksi. Tässä artikkelissa analysoimme, minkälainen merkitys ihmiskaupan uhrien rankaisemattomuusperiaatteelle pitäisi antaa suomalaisessa rikosoikeudellisessa ratkaisuharkinnassa ja systematiikassa. Johtopäätös on, että rankaisemattomuusperiaate on omimmillaan yhteisöllisiä oikeushyviä loukkaavissa rikoksissa. Lisäksi sillä voi olla soveltamisalaa yksityisiin oikeushyviin kajoavissa rikoksissa tapauskohtaisen intressipunninnan mukaisesti. Suomalaisessa lainsäädännössä rankaisemattomuusperiaate on ymmärretty tulkintaperiaatteeksi, joka puoltaa toimenpiteistä luopumista ihmiskaupan uhrien kohdalla. Artikkelissa osoitamme, että rankaisemattomuusperiaate voitaisiin rikosoikeussystemaattisesti hahmottaa ihmiskaupan uhreja koskevaksi anteeksiantoperusteeksi. Vastaavaa painostusta rikoksien tekemiseen voi kuitenkin esiintyä esimerkiksi pakottamisrikoksen tai lähisuhdeväkivallan uhreilla. Pelkän ihmiskaupan uhreja koskevan anteeksiantoperusteen sijasta voisikin olla perustellumpaa kehittää yleistä rikokseen painostamisen kattavaa vastuuvapausperustetta. Niinpä rankaisemattomuusperiaate haastaa kehittämään rikosoikeuden yleisiä oppeja siitä näkökulmasta, että pakottaville olosuhteille annettaisiin aiempaa enemmän merkitystä vastuuvapauden perustavana seikkana.
Ordoliberalismilla ordoliberalismin yli – Euroopan keskuspankin kriisitoimien laillisuusarvion irtaantuminen rahapolitiikan todellisuudesta
Euroopan keskuspankin (EKP) velkakirjaostot lopettivat eurokriisin, mutta herättivät samalla voimakasta vastustusta euromaiden keskuudessa. Vastustus oli voimakkainta Saksassa, jossa keskuspankkiirit pelkäsivät EKP:n luopuvan Bundesbankin ordoliberaalista perinteestä ja Saksan perustuslakituomioistuin (SPT) epäili EKP:n ylittäneen toimivaltansa. Euroopan unionin tuomioistuin (EUT) katsoi Gauweiler- ja Weiss-ennakkoratkaisuissaan EKP:n toimineen sille annetun toimivallan puitteissa, minkä ansiosta EKP on kyennyt entisestään laajentamaan velkakirjaostojaan eurokriisin jälkeen. Artikkelissa tarkastellaan oikeudellista kiistaa EKP:n toimivallasta erilaisten rahapolitiikan ihanteiden kannalta. Vaikka velkakirjaostot tarkoittavat irtiottoa ordoliberaalista hintavakauteen keskittyvästä rahapolitiikasta, EUT:n oikeuskäytännössä luotu linja velkakirjaostojen laillisuuden arvioimisesta perustuu ordoliberalismin jatkuvuuden teeskentelyyn. Laillisuusarvio perustuu erityisesti oletuksiin markkinahintojen ja markkinakurin kunnioittamisesta, vaikka velkakirjaostojen myötä EKP:llä on entistä suurempi valta puuttua velkakirjojen hintoihin sekä päättää, kuinka paljon markkinakuri vaikuttaa euromaiden rahoitusoloihin. Ennakkoratkaisut perustuvatkin niin kapeisiin käsityksiin velkakirjaostojen ja rahoitusmarkkinoiden toiminnasta, että EUT:n oikeuskäytäntö on irtaantunut rahapolitiikan todellisuudesta. Kapean rahapoliittisen laillisuusarvion myötä EUT on sivuuttanut SPT:n kritiikit velkakirjaostojen vaikutuksista EKP:n institutionaaliseen muodonmuutokseen ja laajemmin rahaliiton integraation. Oikeudellisen kiistan historiallinen opetus on, ettei rahapolitiikan paradigmojen jatkuvuutta voida taata tiukoillakaan oikeudellisilla säännöillä. Toisaalta EKP:n toimivallan oikeudellinen laajentaminen sisältää lukuisia ristiriitaisuuksia ja avoimia kysymyksiä, jotka voivat muodostua poliittiseksi rajoitteeksi EKP:n velkakirjaostoille tulevaisuudessa.
Tieliikenteen päästövähennystoimien oikeudenmukaisuus ja kustannusvaikuttavuus: lakiehdotusten vaikutusten arvioinnin ja osallistamisen laatu
Tieliikennesektorille on kohdistettava mittavia päästövähennystoimia ilmastolain 2 §:n ilmastotavoitteiden saavuttamiseksi. Näitä tavoitteita on ilmastolain 2 ja 8 §:n mukaan edistettävä oikeudenmukaisesti ja mahdollisimman pienin kustannuksin. Artikkelissa tarkastelemme oikeudenmukaisuuden ja kustannusvaikuttavuuden näkökulmista, miten päästöjen vähentämiseen tähtäävien säädösehdotusten vaikutusten arviointia ja osallistamista koskevat velvoitteet on toimeenpantu tieliikennesektorin taloudellisten ohjauskeinojen valmistelussa. Taloudelliset ohjauskeinot soveltuvat suoraan eri toimintojen ohjaamiseen ilman tapauskohtaista harkintavaltaa, mikä korostaa ennakollisen vaikutusten arvioinnin ja kuulemismenettelyn tärkeyttä niiden valmistelussa. Artikkelin tutkimusaineisto koostuu tieliikennesektorin päästövähennystoimia, kuten romutuspalkkiota, hankinta- ja muuntotukia, jakeluvelvoitetta, polttoaineveroa sekä auto- ja ajoneuvoveroa, koskevista lakiehdotuksista. Hyödynnämme aineiston tarkastelussa arviointikehikkoa, jonka olemme laatineet tutkimuskirjallisuuden sekä vaikutusarviointioppaiden pohjalta. Analysoimme aineistoa suhteessa ilmasto-oikeudelliseen sääntelyyn sekä oikeudellisiin arviointi- ja kuulemisvelvoitteisiin. Säädösehdotusten vaikutusten arviointi ja kuuleminen pohjautuvat kansainvälisten sopimusten ja perustuslain yleispiirteisiin velvoitteisiin sekä niitä täsmentäviin oppaisiin. Tarkastelumme perusteella vaikutusten arviointia ja osallistamista koskevat velvoitteet on toimeenpantu säädösvalmistelussa puutteellisesti. Säädösvalmistelun ohjeistuksen ja ilmastolain tarkentaminen voisi parantaa kustannusvaikuttavuuden ja oikeudenmukaisuusvaikutusten arviointia ja yleisön osallistamista.
Yrittäjähenkiset kansainväliset järjestöt ja poliittisen talouden oikeus
Perinteisen ajattelutavan mukaan kansainvälisten järjestöjen on katsottu olevan vuorovaikutussuhteessa lähinnä jäsenvaltioidensa kanssa toteuttaen niiden puolesta mandaattinsa mukaisia teknisiä tehtäviä. Lisäksi kansainvälisten järjestöjen on uskottu toimivan julkisessa intressissä ihmiskunnan hyväksi. Tämän artikkelin keskiössä oleva kehityskulku, kansainvälisten järjestöjen lisääntynyt yrittäjähenkisyys, kuitenkin haastaa nämä olettamat. Kun kansainväliset järjestöt keskittyvät myymään tuotteita ja palveluita, hakeutumaan kumppanuussuhteisiin yritysten kanssa ja lähestymään globaaleja ongelmia markkinalähtöisten ratkaisumallien kautta, ne ajautuvat monimutkaisiin vuorovaikutussuhteisiin monien muidenkin toimijoiden kuin jäsenvaltioidensa kanssa ja toimivat toisinaan enemmän markkinoiden ja tuottojen ohjaamina kuin ”puhtaasti” julkisessa intressissä. Artikkelissa esitetään, että siinä missä tämä kehityskulku vaikuttaa vaikeasti selitettävältä kansainvälisten järjestöjen oikeuden perinteisestä näkökulmasta, sitä on hedelmällisempää tutkia poliittisen talouden oikeuden näkökulmasta. Tästä näkökulmasta kansainväliset järjestöt näyttäytyvät monitahoisina toimijoina, jotka toimivat osana monimutkaista poliittista ja taloudellista kenttää – sekä sen ohjaamana että sitä säädellen. Lisäksi näkökulma auttaa hahmottamaan kansainvälisten järjestöjen toimien vaikutuksia ihmisten elämään ympäri maailman.
julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuus
Tehokasta terveydenhuoltoa? Sote-uudistuksen analyysi ja huomioita oikeudellistumisesta
Julkistalouden säästötavoitteet ovat jälleen aiheuttaneet keskustelua ja kysymyksiä julkisen terveydenhuoltojärjestelmämme tasosta ja kustannuksista: onko nykyinen terveydenhuoltojärjestelmämme liian kallis, millä tavoin sitä tulisi ohjata ja voidaanko palveluja tehostaa? Käytettävissä olevat taloudelliset resurssit vaikuttavat julkisen terveydenhuollon tasoon, joten terveydenhuollon oikeudellinen ohjaus joutuu vuorovaikutukseen myös taloudellisten realiteettien kanssa. Tehokkuuden kaltaiset termit arkipäiväistyvät kaikessa terveydenhuollon ohjauksessa. Myös sote-uudistuksen yhteydessä tehokkuus nostettiin sekä tavoitteeksi että kriteeriksi. Esimerkiksi hyvinvointialueiden lisärahoituspäätökseen voidaan liittää ehtoja, jotka koskevat palvelujen vaikuttavuutta, laatua, määrää ja tehokkuutta. Miten tehokkuus näyttäytyy julkisessa terveydenhuollossa erityisesti oikeudellisesta näkökulmasta? Artikkelissa tarkastellaan tehokkuutta osana julkisen vallan toimintaa perusoikeuksien ja ihmisoikeuksien turvaamisvelvoitteen näkökulmasta. Analyysi kohdistuu sote-uudistuksen lainvalmisteluasiakirjoihin ja terveydenhuollon sääntelyyn.
Taloudelliset voimavarat ja sosiaalisten oikeuksien toteutuminen perustuslakivaliokunnan lausuntokäytännössä
Käsittelen tässä artikkelissa sosiaalisiin oikeuksiin tehtäviä heikennyksiä, joita perustellaan valtiontalouden säästötavoitteella. Selvitän, miten perusoikeusuudistuksessa on linjattu sosiaalisista oikeuksista ja niiden kytkeytymisestä taloudellisiin voimavaroihin sekä miten tämä näkyy perustuslakivaliokunnan lausuntokäytännössä. Katson asiaa erityisesti perustoimeentulon turvan näkökulmasta, josta säädetään perustuslain 19 §:n 2 momentissa. Tavoitteenani on tarkastella perustuslaissa turvattujen sosiaalisten oikeuksien sisältöä ja oikeudellisia rajoja. Kävin läpi perusoikeusuudistuksesta alkaen sellaiset perustuslakivaliokunnan lausunnot, joissa sosiaalisten oikeuksien heikennyksiä on tehty vetoamalla valtiontalouden säästötavoitteisiin, taloudellisiin voimavaroihin tai julkisen talouden tilaan. Pohdin erityisesti perusoikeuksiin liittyviä yleisiä oppeja ja miten ne ovat kehittyneet. Tässä nousevat esiin perusoikeuksien erilaiset oikeusvaikutukset sekä perusoikeuksien sallitut rajoitusedellytykset. Pyrin hahmottamaan, miten olemassa olevia oppeja on hyödynnetty. Arvioni mukaan perustuslakivaliokunta olisi voinut päätyä oikeudellisilla perusteilla myös toisenlaisiin johtopäätöksiin kuin mihin se päätyi. Valiokunta olisi voinut edellyttää arviointia esityksen vaikutuksista sekä ihmisoikeussopimustenmukaisuudesta edellytyksenä sille, että se olisi voinut arvioida esitysten perustuslainmukaisuuden. Valiokunnan argumentaatio oli paikoitellen kriittistä, mutta se esitti moitteet pehmeinä ei-ponsihuomautuksina. Oletus on, että valtioneuvoston tulisi ottaa nämä tulevassa lainvalmistelussa vakavasti.
Oikeuden ja talouden epistemologisista kytköksistä antroposeenissa: totalisoiva tieto ja eettisyyden haaste
Tutkimme artikkelissamme oikeuden ja talouden suhdetta uusliberaalin talouden hallinnan muotona laajan prekarisaatioteesin ja antroposeenille ominaisten tietämisen käytäntöjen valossa. Tarkastelemme feministisen tieteenteorian avulla oikeustieteen tietokäsitystä ja episteemisiä käytäntöjä ja pohdimme näistä lähtökohdista oikeustieteelliseen tutkimukseen liittyviä eettisiä ja positionaalisuutta koskevia kysymyksiä. Totalisoivan tiedon käsite liittyy tiedon ja tietämisen valtasuhteisiin, ja se on yhdistetty aiemmassa tutkimuksessa erityisesti eurosentriseen maskuliinisuuteen ja keskiluokkaisuuteen. Oikeuden totalisoiva tieto rakentuu episteemisissä käytännöissä, jotka tuottavat subjektista irrallaan olevia objektiivisiksi oletettuja institutionalisoituvia kuvitelmia ja käsitteellisiä muodostelmia, joiden ideaalina ominaisuutena on näennäinen objektiivisuus ja neutraalisuus. Tällainen tietokäsitys tekee vaikeaksi oikeustieteen, erityisesti lainopin, positionaalisuuden avaamisen ja ymmärtämisen merkitykselliseksi, tutkimusta koskevaksi valinnaksi. Tutkimuksen eettiset valinnat koskevat yhtä lailla koko oikeustieteen kenttää. Oikeudellisen ajattelun muutos on välttämätöntä kestävyyskriisin vuoksi, ja se edellyttää vallitsevan hallinnan muodon jatkuvaa kyseenalaistamista.
Yksilön suvereniteetti ja oikeuden legitimiteetti konstitutionaalisen taloustieteen tutkimusperinteessä
Artikkelissa tarkastellaan konstitutionaalista taloustiedettä uusliberaalin yhteiskuntafilosofian suuntauksena. Keskeisenä teemana on, millaisilla filosofis-normatiivisilla kriteereillä suuntaus arvioi konstitutionaalisen normiaineksen asemaa poliittis-oikeudellisen elämän keskeisenä kerrostumana. Suuntauksen kokoavana lähtökohtana on normatiivinen individualismi ja yksilön suvereniteetti: yhteiskunnan pitäisi kaikilla osa-alueilla rakentua yksilöiden suostumukselle. Lähtökohta määrittelee tutkimusperinteen suhdetta sekä markkinatalouteen että politiikkaan. Individualistinen lähtökohta on jännitteisessä suhteessa enemmistödemokratiaan. Itseymmärryksensä mukaan konstitutionaalinen taloustiede ei kuitenkaan kyseenalaista demokratian ideaa vaan sitoutuu sen individualistiseen tulkintaan. Sitoutuminen näkyy selvimmin siinä, millaisia poliittisia funktioita tutkimusperinne antaa verotusvallan kansainvälisesti hajautetulle järjestelmälle. Konstitutionaalisessa taloustieteessä verotusvallan hajautettu järjestelmä hahmotetaan yksilön poliittisen suvereniteetin vakuudeksi, joka mahdollistaa irtautumisen enemmistödemokratiasta. Tutkimusperinne hahmottuu siten liberaalina ja yksilökeskeisenä teoriana poliittisesta toimijuudesta ja sen oikeudellisista muodoista.
Poliittisen talouden oikeus Suomessa 2020-luvulla
Oikeustieteen notaarivaiheen opiskelijoiden pohdintoja hyvästä juristista arvojen näkökulmasta
Juristin ammatissa pidetään oikeudenmukaisuutta keskeisenä arvona, ja hyvien juristien odotetaan lähestyvän oikeudellisia kysymyksiä moraalisesti neutraalilla ja puolueettomalla tavalla. Tutkimukset osoittavat, että arvot ovat merkittäviä tekijöitä ihmisten asenteiden ja käyttäytymisen ennustamisessa, ja että arvojen yhteneväisyys ympäristön kanssa parantaa yksilöiden hyvinvointia. Juristien henkilökohtaisia arvoja ei ole laajasti tutkittu, joten tässä tutkimuksessa tarkastelemme, mitkä muut arvot kuin oikeudenmukaisuus voivat olla tärkeitä tuleville juristeille. Tutkimuksessa selvitetään oikeustieteen notaariopiskelijoiden pohdintoja hyvästä juristista suomalaisessa yliopistossa. Tähän laadulliseen tutkimukseen osallistui 67 opiskelijaa. Aineisto kerättiin pohdintatehtävän avulla ja analysoitiin abduktiivisen laadullisen sisällönanalyysin avulla käyttäen Schwartzin arvoteorian mallia aineiston luokittelun apuna. Analyyseissä havaittiin neljä Schwartsin arvomallin ulottuvuutta: avoimuus muutokselle, säilyttäminen, itsensä ylittäminen ja itsensä korostaminen. Lisäksi tunnistettiin työhön liittyviä arvoja. Tutkimuksemme osoittaa, että oikeustieteen notaarivaiheen opiskelijoiden arvomaailma on monimuotoinen. Oikeustieteen opiskelijat eivät painottaneet pelkästään moraalisesti neutraaleja arvoja, vaan he olivat ennakkoluulottomia sekä motivoituneita edistämään muiden hyvinvointia. Tulokset heijastavat paitsi koulutuksen arvopohjaa myös ikäryhmien yleisiä arvomieltymyksiä.
Päihteitä käyttäneiden ihmisten kokemukset väkivallasta ja kohtaamisista kontrolli- ja sotealan ammattilaisten kanssa
Tässä artikkelissa tarkastellaan päihteitä ongelmallisesti käyttäneiden ihmisten sekä kontrolli- ja sotealan ammattilaisten kohtaamisia tilanteissa, joissa päihteitä käyttänyt on kokenut väkivaltaa tai kohtaaminen kontrolli- tai sotealan ammattilaisen kanssa on tuottanut sitä. Kontrollialan ammattilaisilla tarkoitetaan tässä tutkimuksessa poliisia ja järjestyksenvalvojia ja sotealan ammattilaisilla sosiaalityöntekijöitä ja terveydenhuollon edustajia. Kyseessä on laadullinen tutkimus, jossa on syvähaastateltu 18 henkilöä, joilla on ennen tutkimukseen osallistumista ollut ongelmallista päihteiden käyttöä. Tutkimukseen osallistuneet kertovat kohtaamisille antamistaan merkityksistä. Tutkimusote on fenomenologinen ja sen analyysissa on hyödynnetty tulkitsevaa fenomenologista analyysia. Väkivalta päihteitä käyttäneiden ihmisten sekä kontrolli- ja sotealan ammattilaisten välisissä kohtaamisissa on ollut henkistä, fyysistä tai seksuaalista ja päihteitä käyttäneiden ihmisten kokemaa tai tekemää, tai kontrolli- ja sotealan ammattilaisen tekemää. Kohtaamisiin on sisältynyt myös kokemuksia suojelusta, empatiasta ja muutoksen mahdollistamisesta. Tämä artikkeli lisää tietoa siitä, miten päihteitä käyttäneet ihmiset ovat kokeneet kohtaamiset kontrolli- ja sotealan ammattilaisten kanssa väkivallan kontekstissa ja millä keinoin onnistuneita kohtaamisia sekä päihteitä käyttäneiden ihmisten avun saantia voisi jatkossa edistää.
Kamppailu tulevaisuuden tilasta: ekofeministisen metodologian näkökulmia ilmasto- ja ympäristöliikkeeseen
Kriittistä ympäristöoikeusteoreettista lähestymistapaa edustavassa artikkelissa tarkastellaan ekofeministisesti orientoituneen metodologisen lähestymistavan mahdollisuuksia selittää ja analysoida tämänhetkisiä kansainvälisiä ilmasto- ja ympäristöliikkeitä, joista tarkastelun kohteina ovat Fridays for Future, Extinction Rebellion ja Stop Ecocide. Artikkelissa havainnollistetaan, kuinka päivitetty ja uudelleen muotoiltu ekofeministinen metodologia sisältää ja tunnistaa luonnon sortamiseen liittyvän intersektionaalisen ja posthumanistisen diskurssin, ja kuinka se heijastelee tulevien sukupolvien tilan puolesta esitettyjä vaatimuksia. Artikkelissa pohditaan, minkälaisia välineitä ekofeministinen lähestymistapa voi tarjota ylisukupolvisten oikeuksien ja niihin liittyvien ajankohtaisten liikkeiden esittämien vaatimusten hahmottamiseksi. Artikkelissa tunnistetaan, että ekofeminismin yhdessä kriittisen ympäristöoikeuden kanssa oikeusajattelulle tuottamat keskeiset metodiset hyödyt ja havainnot liittyvät perinteisen tila-aikajärjestyksen ylittävien oikeussuhteiden intersektionaalisuuden hahmottamiseen, oikeusjärjestelmässä vallitsevien dualismien osoittamiseen ja korjaamiseen kumppanuuteen perustuvalla luontosuhteella ja ympäristöön kohdistuvan väkivallan ymmärtämiseen ylisukupolvisena, tulevien sukupolvien oikeuksia loukkaavana luonnontuhontana.
Sosiaalisesti ja taloudellisesti kestävä lainvalmistelu sääntelykaappauksen kontekstissa – tapaus marjalaki
Artikkelissa tunnistamme marjalakiin (laki luonnontuotteita keräävien ulkomaalaisten oikeudellisesta asemasta 487/2021) liittyviä sääntelykaappaukselle altistavia tekijöitä ja kontekstualisoimme sen avulla lainvalmistelua koskevan laadullisen analyysin. Sääntelykaappaus viittaa ilmiöön, jossa sääntelijä suosii sääntelyn kohteena olevan vaikutusvaltaisen osapuolen taloudellisia etuja yleisen edun kustannuksella. Sääntelykaappauksen riskiä lisäsi erityisesti elinkeinoalan vaikutusvalta, joka oli suurta verrattuna marjanpoimijoiden vaikutusvaltaan. Lainvalmisteluaineiston avulla tutkimme, millaiseksi sääntelykaappaukselle altis marjalaki lainvalmisteluprosessin aikana muotoutui: kuinka ja keiden toimijoiden lausunnot vaikuttivat lainvalmisteluun aina luonnosvaiheesta lain ja esitöiden lopulliseen sisältöön ja muotoiluihin asti? Suurin osa lausunnonantajista oli suomalaisia viranomaisia ja elinkeinoelämän edustajia, jotka vetosivat lausunnoissaan taloudellisiin seikkoihin. Marjanpoimijoita välillisestikään edustavat tahot olivat marginaalissa. Näiden esittämät huolet marjanpoimijoiden asemasta oli lainvalmistelussa usein joko sivuutettu tai huomioitu kursorisesti. Marjanpoimijoita ei kuultu. Esitämme, että sosiaalisesti ja taloudellisesti kestävämpi lainvalmistelu edellyttää sääntelykaappaukselle altistavien tekijöiden huomioimista ja niiden osallisuuden vahvistamista lainvalmistelussa, jotka ovat sääntelyn vaikutuspiirissä.
Ihmiskaupan vastaisen työn mahdollisuus haavoittuvassa asemassa olevien suojelijana – tapausesimerkkinä luonnonmarjanpoiminta
Tutkimus tarkastelee ihmiskaupan vastaisen työn mahdollisuuksia suojella haavoittuvassa asemassa olevia. Tapausesimerkkinä toimii luonnonmarjanpoiminta, jossa turistiviisumijärjestelmä mahdollisti pitkään hyväksikäytön jatkumisen. Rikosoikeudellisen puuttumisen myötä hyväksikäyttö tunnistettiin ihmiskaupaksi. Tämä vaikutti lainsäädännön muuttamiseen haavoittuvuutta paremmin suojelevaksi. Tutkimuksen teoreettisena viitekehyksenä toimii a-legitiimiyden käsite yhdessä Lyotardin differend-teorian kanssa. Niiden kautta tarkastellaan, kuinka vääryydet saavat tunnistettavan muodon ja muuttuvat oikeudellista sääntelyä edellyttäviksi. Tutkimus osoittaa, että ihmiskauppamäärittelyllä ja siihen perustuvalla ihmiskaupan vastaisella työllä on mahdollisuus suojella haavoittuvassa asemassa olevia ja haastaa vakiintuneita käsityksiä hyväksyttävästä toiminnasta.
Suomalainen yliopistolaitos – kielellisten oikeuksien villi länsi?
Suomalaisen oikeusjärjestyksen syvärakenteen osana on kansalliskielten, suomen ja ruotsin, yhtäläinen vahva asema kaikessa julkisessa toiminnassa. Yliopistoilla ja niissä tehtävällä tutkimuksella on keskeinen vaikutus kielten kehitykseen ja elinvoimaan. Kielipolitiikan tutkimuksessa on havaittu, että englannin kieli on alkanut syrjäyttää kansalliskieliä tutkimuksen ja ylimmän opetuksen kentällä. Artikkelissa tarkastellaan Suomen yliopistojen kielisääntelyä lainopillisesta näkökulmasta. Kyseinen sääntely on viitteellistä, epäyhtenäistä ja jättää tulkinnallista tilaa yliopistojen itsehallinnolle. Vaikuttaisi siltä, ettei yliopistojen kielisääntelyn kokonaisuus ei enää turvaa kansalliskielten, suomen ja ruotsin, asemaa ylimmässä opetuksessa ja tutkimuksessa, eikä myöskään huomioi vähemmistökieliä riittävästi.
Verotus, kehitys ja epävirallinen talous? Tarkastelussa Tansania
Artikkelissa tarkastellaan verotukseen liittyvää kehitysyhteistyötä erityisesti Suomen ja Tansanian tekemän yhteistyön valossa. Kehittyvissä maissa suuri osa väestöstä toimii virallisen talouden ulkopuolella, mikä heikentää työllisyyttä, vähentää valtion tuloja ja vaikeuttaa köyhyyden vähentämistä. Artikkelissa analysoidaan Suomen verotukseen liittyvää kehitysyhteistyötä, sen teoreettisia lähtökohtia, saavutettuja tuloksia ja mahdollisia haasteita tuloksille, kun kehitysyhteistyön lähtökohdaksi otetaan oikeusvaltion edistäminen. Epävirallisen sektorin verotuspotentiaalia pidetään hankkeissa lähtökohtaisesti suurena, joka voidaan tutkimustiedon valossa asettaa kyseenalaiseksi. Uhkia kehitysyhteistyölle aiheuttaa erityisesti Tansanian heikentynyt demokratiakehitys, joka herättää kysymyksen siitä, kuinka realistista verotuksen kehittäminen näissä olosuhteissa on. Aihetta on kokonaisuudessaan tutkittu vähän sekä teoreettisesti että empiirisesti, mikä korostaa lisätutkimuksen tarvetta.
”Se leima on mulle sitten tullut” – Kaarlo Helasvuon sosiaali- ja kriminaalipoliittinen ajattelu ja yhteiskunnallinen toiminta
Artikkelissa tarkastellaan Kaarlo Helasvuon (1909–2006) ammatillista toimintaa ja ajattelua biografisessa viitekehyksessä. Tutkimuksessa kysytään, millainen Helasvuon sosiaalinen ja koulutuksellinen tausta oli, millaisiin tieteellisiin ja ammatillisiin verkostoihin hän kytkeytyi sekä millaisia laajempia suomalaisen sosiaali-, kriminaali- ja oikeuspoliittisen ajattelun siirtymiä hänen työnsä ja ajattelunsa heijastavat. Tutkimusaineistona hyödynnetään kahta Helasvuon haastattelua vuodelta 2003, hänen kirjallista tuotantoaan sekä sitä kehystävää aikalaiskirjallisuutta. Analyysi osoittaa, että Helasvuon ajattelussa tapahtui kolme opillista siirtymää: 1930-luvun biologis-psykologisista selitysmalleista kohti 1950-luvun ryhmädynaamista näkökulmaa ja edelleen 1960-luvun puolivälin jälkeen kohti laajaa yhteiskunta- ja oikeuspoliittista ymmärrystä. Läpi työuransa Helasvuo näyttäytyy omaperäisenä ajattelijana, joka liikkui eri tieteenalojen ja ammatillisten kenttien välillä ja toimi sillanrakentajana modernisoituvan suomalaisen sosiaali- ja kriminaalipolitiikan rajapinnoilla.
Hyväksikäyttäjä vai ihmiskaupan uhri? Oikeustieteellistä tutkimusta teatterin keinoin – Akateeminen vartti 3
Uusliberalismia pohjoismaiseen tapaan – Björn Wahlroosin kilpailuoikeusajattelun kriittinen erittely
Artikkeli erittelee amerikkalaisen oikeudellisen uusliberalismin vaikutusta Pohjoismaissa tarkastelemalla Björn Wahlroosin, johtavan pohjoismaisen rahoitusalan vaikuttajan ja yritysjohtajan, kirjoituksia. Vuodesta 2012 alkaen Wahlroos on julkaissut aktiivisesti teoksia, joissa hän luo systemaattista teoriaa vapaasta markkinataloudesta ja demokratiasta sekä oikeuden roolista niiden muotoamisessa. Vaikka hänen kirjansa ja julkiset puheenvuoronsa ovat saaneet laajaa huomiota, hänen kirjoituksiaan ei ole juuri arvioitu akateemisesti, vaikka ne tarjoavat lähes ainutlaatuisen näköalan siihen, miten vaikutusvaltainen yritysjohtaja näkee oikeuden, demokratian ja talouden. Artikkeli yhdistää aatehistoriaa ja modernia kilpailuoikeusteoriaa sekä erittelee Wahlroosin ajattelun taustalla olevaa käsitystä oikeuden ja talouden suhteesta. Aatehistoriallisesti se osoittaa, että Wahlroosin näkemys kilpailuoikeudesta on velkaa niin kutsutulle Chicagon koulukunnalle, joka syntyi 1950-luvulla vastalauseena Yhdysvaltain säännellyn markkinatalouden mallille. Normatiivisesti artikkeli puolustaa kilpailuoikeuden keskitietä ja kuluttajahyvinvoinnin periaatetta.
Lapsen oikeus terveyteen koronarokotusasetusten valmistelussa
Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin, miten lapsen oikeus terveyteen on huomioitu koronarokotusasetuksen (VNa 1105/2020) ja sitä muuttavien asetusten valmistelu- ja taustamateriaaleissa, ja millä tavoin. Tutkimuksessa rakennettiin oikeudellinen viitekehys lapsen oikeuden terveyteen ympärille. Tämä viitekehys operationalisoitiin nelikentän avulla analyysirungoksi, jonka kautta analysoitiin säädösvalmistelun aikana syntyneitä valmistelu- ja taustamateriaaleja. Analyysissa selvitettiin, mitä lapsen oikeuden terveyteen osa-alueita punnittiin osana valmisteluprosessia, ja millaisia tekijöitä punninnassa painotettiin. Analyysissa havaittiin, että lapsen fyysisen terveyden osa-alue korostuu niin kollektiivisella kuin yksilölliselläkin tasolla psyykkisen terveyden osa-alueen jäädessä havaintojen osalta lähes olemattomaksi. Analyysin perusteella voidaan todeta, ettei säädösvalmistelussa ole kokonaisvaltaisesti huomioitu lapsen oikeutta terveyteen. Normatiiviseen viitekehykseen pohjautuvaa nelikenttää ehdotetaan tavaksi jäsentää lapsen oikeutta terveyteen niin säädösvalmistelussa kuin jälkikäteisarvioinnissakin.
Lastensuojelun avohuolto tutkittuina palveluina
Lastensuojelulakia on tarkoitus uudistaa kuluvalla hallituskaudella. Yksi uudistuksen keskeisiä tavoitteita on siirtää lastensuojelun painopistettä sijaishuollon palveluista kohti inhimillisesti ja taloudellisesti kevyempiä avohuollon palveluita. Uudistusten tueksi on kaivattu tutkittua tietoa avohuollon toiminnasta ja erityisesti palvelujen toimivuudesta. Artikkelissa tarkastelemme, millaista empiiristä tutkimusta lastensuojelun avohuollosta on Suomessa tehty, ja mitä tutkimukset siitä kertovat tai jättävät kertomatta. Menetelmänä käytimme kartoittavaa kirjallisuuskatsausta, johon valikoitui 44 tutkimusta vuosilta 2010–2024. Analysoimme tutkimukset temaattisella sisällönanalyysillä. Tutkimusten perusteella lastensuojelun avohuoltoa on tutkittu pääosin laadullisilla menetelmillä ja tutkimuksissa avohuoltoa on lähestytty ennen kaikkea palveluiden ”ideaalin” tai esteiden näkökulmasta, ei tosiasiallista toimintaa tai toiminnan vaikutuksia tarkastellen. Lastensuojelun avohuollon palveluista ei siten juurikaan ole saatavilla tutkimustietoa, jonka avulla voisi arvioida palvelujen toimivuutta tai vaikutuksia lasten ja heidän perheidensä elämäntilanteisiin. Näihin kysymyksiin vastaaminen edellyttää näkemyksemme mukaan nykyistä monipuolisempaa lastensuojelun tutkimusta.
Aulis Aarnion (1937–2023) merkitys Suomen oikeustutkimukselle – kolme näkökohtaa
Hyvää tapaa etsimässä – huomioita Otto Meren väitöskirjan ”Lain ja hyvän tavan vastaiset sopimukset” johdosta
Otto Meri: Lain ja hyvän tavan vastaiset sopimukset: sopimusoikeudellinen tutkimus kiellonvastaisista oikeustoimista ja niiden oikeusvaikutuksista. Alma Talent 2023. 415 s.
Artikkelissa tarkastellaan lapsen edun käsitteen ja periaatteen alkuperää ja muotoutumista Suomen lainsäädännössä adoptio- ja lastensuojelulakien sekä niiden valmisteluasiakirjojen kautta. Tarkastelun perusteella käsite oli olemassa jo 1920-luvulla, mikä helpotti lapsen edun käsitteen sisällön muuttumista periaatteeksi 1970-luvulla. Suomalaisessa lainsäädännössä lapsen etu oli käytössä jo ennen vuoden 1989 lapsenoikeuksiensopimusta. Lapsen edun omaksuminen lainsäädäntöön oli vaiheittaisen, kansainvälisiin muutoksiin kytköksissä olevan prosessin osa. Adoptiolainsäädännössä esiintyvä lapsen etu on jäänyt aiemmassa tutkimuksessa vähälle huomiolle tutkimuksen keskittyessä lastensuojeluun. Lapsen etu esiintyy kuitenkin ilmauksena ja periaatteena adoptiota koskevassa lainsäädännössä ennen lastensuojelulakeja, suurelta osin samana sisällöltään.
Nuorten väliset rikokset rikosprosessissa – syyttäjän päätös toimenpiteistä luopumisesta
Rikosaktiivisuus on korkeimmillaan nuorena, ja toisaalta nuoret ovat myös suurimmassa riskissä joutua rikoksen kohteeksi. Koska tuomioistuimessa tuomitun rangaistuksen on katsottu sopivan huonosti nuorille rikoksentekijöille, Suomessa säädettiin jo vuonna 1942 nuoria rikoksentekijöitä koskeva laki, joka mahdollisti toimenpiteistä luopumisen. Edelleenkin yksi toimenpiteistä luopumisen perusteista, ns. nuoruusperuste, soveltuu vain alle 18-vuotiaisiin. Tässä artikkelissa analysoidaan niitä toimenpiteistä luopumisen perusteita, joilla nuorten välisissä rikoksissa esitutkintaa rajoitettiin tai asiassa tehtiin syyttämättäjättämispäätös vuonna 2021. Yleisin toimenpiteistä luopumisen peruste näytti olevan kohtuusperuste. Päätöksen perusteluissa painottui sovittelu sekä asianomistajan ilmoitus siitä, ettei hänellä ollut enää vaatimuksia rikoksesta epäilyä kohtaan. Kohtuusperustetta sovellettaessa saatettiin vedota myös epäillyn nuoreen ikään. Nuoruusperusteen soveltaminen sen sijaan oli harvinaisempaa, etenkin esitutkinnan rajoittamispäätöksissä. Tutkimuksen perusteella näyttää siltä, että säännöksen sanamuoto "ymmärtämättömyydestä tai harkitsemattomuudesta" soveltuu huonosti tapauksiin, joissa on kyse nuorten välisestä tavanomaisesta väkivallasta.
Akateemista pikaruokaa vai entistä ehompi tohtorintutkinto?
Missä on tutkimusetiikka oikeustieteessä ja lainopissa?
Syndeemisen terveyskriisin sääntelykehys Suomessa ja Ruotsissa
Koronapandemiaa on luonnehdittu syndemiaksi. Termi viittaa synergeettiseen epidemiaan, jossa tautitaakka voi kumuloitua esimerkiksi sosioekonomisten haasteiden kanssa toisiaan haitallisesti voimistamalla tavalla. Pandemianhallinnan oikeudellisissa analyyseissa syndeeminen näkökulma korostaa tarvetta kiinnittää huomiota siihen, että kriisinhallintatoimet ja -sääntely eivät syventäisi yhteiskunnan eriarvoisuutta. Tässä artikkelissa tarkastellaan Suomessa ja Ruotsissa ja Covid19-kriisin aikana 2020–2022 voimassa ollutta pandemianhallinnan sääntelykehystä syndeemisestä näkökulmasta. Tällöin keskeisiä ovat kysymykset siitä, minkälaiseen sääntelyyn vallankäyttö poikkeusoloissa ja pandemia-aikana kiinnittyi, sekä minkälaiseen tietopohjaan päätöksenteko perustui. Siinä missä Suomessa pandemian aikana poikkeusolot ja niiden mahdollistamat poikkeustoimivaltuudet olivat käytössä kahdesti, Ruotsissa pandemian alkuvaiheen hallintastrategia perustui vapaaehtoisesti noudatettaviin ohjeistuksiin ja suosituksiin. Vaikka tämä linjaus kunnioitti yksilönvapautta, sen avulla ei kyetty ehkäisemään viruksen leviämistä väestössä riittävän tehokkaasti. Niin perusoikeuksista kuin niiden rajoittamisesta, samoin kuin yksilön oikeuksien ja velvollisuuksien perusteista tulee säätää lailla, eikä myöskään esimerkiksi haavoittuvien ryhmien suojelua voida jättää pelkästään suositusten varaan.